Från min barn och ungdom!
Kommer ni ihåg de underbara små premieringarna man hade förr?
Min barndom och ungdoms sommrar gick åt att träna hästarna inför premieringen som föll sist på sommaren.
Jag bodde i Danmark men mina föräldrar hade köpt en sommarstuga i Blekinge, där jag spenderade alla mina lov. Jag var jämt ock ständigt hos bönderna som hade hästar och särskild mycket hos en gubbe som hade nordsvensk brukshäst. De hade en förening som ägde hingstar och han var en av dem som tog hand om en av föreningens hingstar. Jag fick lov att sköta och rida hans hästar och det var rena drömmen för en tjej som mig. Det vara ömsesidiga tjänster, då det var en fördel för gubben att ha en tjej som kunde och vill sitta på alla hästar oavsett om de var ridna eller inte:) Han lärde mig allt om visning av hästar och jag fick senare även lov att visa hingstarna, vilket var ett enormt privilegie. Jag tog verkligen också jobbet seriöst, där var inte en fot som skulle stå fel när jag visade.
På ena bilden ser ni att jag kom i tidningen efter att ha visat hingsten Kerrim så bra att Gösta Bengtsson som var en av domarna, tyckte jag skulle ha ett pris. Det var en bok som han hade skrivit “Handbok i ridning” och han signerade den till mig! Snacka om att vara stolt!!! Boken blev hanterad som vore den guld och jag har den fortfarande:)
Fler ville då gärna ha deras hästar visade och jag ställde upp. Det var aldrig tal om att det var för mycket jobb. Jag slet och tränade och resultaten var fantastiska. Jag hade fått i uppdrag att visa ett mycket vackert svart sto, och jag putsade på henne i flera timmar och hade lärt mig det lilla tricket at man kunde ta sprit på en trasa och torka av hästen med det, så blev den skinande blank. Ägaren kom och inspekterade hästen innan den skulle visas och fick ett nöjd smil bakom skägget och muttrade att, det var ju så flugorna halkade på hästen.
På premieringen i Letesmåla fanns det några få shettisar, en del russ, lite fjordingar, nordsvensk och ardenner. Sedan var där några enstaka varmblod, vilka man ju tyckte var vildt snygga! Det var ju drömmen att få en sådan en gång. Han som hade varmblod var också känd för att vara lite “finare” han hade en stor gård i Svängsta och det var en väldans fin stam på hans hästar. När han såg att flugorna halkade på mina nordsvenska , kom han in och frågade mig om jag kunde fläta hästar? OM jag kunde…..jag var ju typ världsbäst på det:) Då fick jag lov att fläta hans sto och när han såg vad fint det blev, frågade han om inte jag kunde ta fölet också. Jag fick skynda mig så jag kunde visa de hästar jag skulle, men fölet blev knoppad och stoet fick det stora A. Det tyckte ägaren att det var min förtjänst, då de var så fina. Då höll man ju på att spricka igen av stolthet. Då var det en stor ära att vara uppskattad och behövd och man behövde ingen ersättning för det:)
Det var högtidsdagen i Letesmåla och på kvällen var där fest och alla kunde fira en lyckad dag.
Roligt var det och lite konstigt faktiskt, jag var där år efter år, och aldrig det var dåligt väder på premieringsdagen, då var vädergudarna helt enkelt med oss varje gång:)
![](https://usercontent.one/wp/www.anneaxell.com/wp-content/uploads/2023/12/Kerrim-o-jag-768x1024.jpeg)